DÖDEN PÅ NILEN
Det är hon, flickan Ridgeway-
Vissa av oss måste slita för brödfödan.
Daisy! Tillbaka i ledet.
- Välkommen till Wode Hall, miss! - Tack, Barnstaple.
- Vill ni hälsa på tjänstefolket? - Senare.
- Visa mig hur arbetet gått. - Arkitekten är inte här än, miss.
- Nu, Barnstaple! - Som ni önskar, miss.
- Jackie? - Linnet!
Åh, Linnie!
Förlåt, den dumbommen till betjänt sa inget till mig.
- Du ser strålande ut! - Detsamma.
- Var ska teet serveras, Mlle.? - I salongen. - Kom, vi går upp.
- Vad är det med Louise? - Karlproblem.
Hon vill gifta sig, med en egyptier.
Hon visste inget om honom så jag kollade upp honom.
- Han hade redan en fru. - Så du satte punkt för det.
Hon får ingen hemgift av mig och då rör han henne inte. Män!
- Åh, Linnet! Så vackert det är! - Roligt att du tycker om det.
Jag har nåt att berätta och vill be dig om en tjänst.
- På allvar. Jag har förlovat mig. - Så underbart, Jackie!
Kan du ge honom arbete här på Wode Hall?
Du får berätta om honom först.
Han heter Simon, Simon Doyle.
Han... Han uppfyller alla mina drömmar!
Jackie...
- Är det inte ljuvligt? - Jo.
- Men vi är panka båda två. - De här skorna tar kål på mig.
Han älskar lantliv, ett jobb här vore idealiskt.
- Jag dör om vi inte kan gifta oss! - Du har verkligen trillat dit.
- Vad vill du jag ska göra? - Nån måste sköta godset åt dig.
Simon! Han har studerat godsförvaltning vid Cambridge.
Gillar du honom inte så avskeda honom! Men det gör du säkert.
Ta hit honom i morgon så tar jag en titt på honom.
- Tack! - Jackie?!
Hej då!
- Jag vill inte känna mig fånig. - Lugn, Linnet lovade! Nästan...
- Linnet kanske inte gillar mig. - Hon kommer att dyrka dig!
- Och du är perfekt för jobbet. - Jag ska göra mitt bästa för dig.
Jag älskar dig, Simon. Du gör mig så lycklig.
- Vi tar smekmånad i Egypten. - Du har alltid sagt att vi ska dit.
Linnet! Här är han, Linnie.
Kom nu. - Här är han.
Min Simon.
God dag.
- Jackie har talat så mycket om er. - Är han inte perfekt, Linnie?
Ja, jag tror han duger alldeles utmärkt.
Vad var det jag sa?!
"Linnet Ridgeway äktar fattig charmör - stormkär! Egypten nästa."
- Jesus Kristus! - Menar du inte Tutankhamon?
Vad i helsike gör vi?
Jag reser med "Bremen" i kväll.
Tänker du muta de brittiska advokaterna?!
- Vad ska du göra, då? - Jag reser till Egypten.
Hon ska vara där i en månad.
"Men se farbror Andrew!" Vi råkas där som av en slump.
Smekmånadspar, hon tänker inte så klart... Fattar du?
Linnet är ingen dumbom, Pennington!
Inte jag heller.
Trevlig resa, elake "farbror Andrew".
- Så det där är flickan Ridgeway? - Vad granskar ni så ingående?
Henne... eller hennes pärlor?
Håll tungan i styr, Bowers, annars mister ni er plats.
Än sen?
Stan är full av rika änkor som gärna betalar för lite fjäsk och massage.
- Var så god och avskeda mig. - Temperamentet, Bowers!
Ni behöver åka på semester.
Vad sägs om en färd nerför Nilen?
Inget kunde vara otrevligare! Jag står inte ut med hetta och hedningar.
Utmärkt! Då åker vi.
Packa, Bowers!
- Varför finns här ingen rulltrappa? - Latmask.
Vet du inte att en resa full av förväntan är bättre än framkomsten?
Vilken utsikt!
- Är du lycklig, älskling? - Vi är nog världens lyckligaste.
- Och de vackraste. - Och de tursammaste.
Och de ensammaste. Bara vi, och ingen annan.
Neter-Menkewrepyramiden är 62 m hög.
Basens sidor är 108,5 m vardera.
- Jackie! - Vad i helvete gör du här?
Besöker sevärdheter.
Men du var på Danielli i Venedig, och i Brindisi också.
Vilket sammanträffande.
- Hon följer efter oss, avsiktligt. - Är det sant?
- Det är oacceptabelt. - Och simpelt. Mycket simpelt.
Och effektivt. Mycket, mycket effektivt.
Hej då...
Ragata! Vart vi än åker så dyker hon upp, som en brunstig känguru!
- Jag kan inte förstå henne. - Inte?
Det är väl mitt fel, jag bröt förlovningen och valde dig.
- Hon måste vara mycket olycklig. - Hon njuter av varje minut!
Älskling...
Det är oss lyckan ler mot. Låt inte Jackie förstöra det.
Det ska jag inte göra. Det här är en perfekt smekmånad.
Och ingen ska få förstöra den för oss.
Jag älskar dig.
Kapplöpning tillbaka.
Överste Race! Så angenämt att träffa er!
Gamle vän! Så förträffligt.
Jag har inte sett er sedan affären med den halshuggne prästen.
- Ni hade tur som fann kakkniven. - "Tur"?
Jag använder mina små grå celler. Tur kan andra få ha.
Jag hade glömt er självkänsla.
- Får jag fråga vad ni gör här? - Les vacances, jag ska ut på Nilen.
- Och ni? - Detsamma, märkligt nog.
- Ni skuggar alltså en passagerare. - Nej, sullymont les vacances.
- Som ni själv. - Ja.
- Är den här stolen fri? - Inget i världen är fritt, kamrat.
- Bitte? - Glöm det. Slå er ner.
- Så ni läser Das Kapital? - Jag reser aldrig utan den.
Dr Ludwig Bessner, från Bessnerinstitutet i Zürich.
Jim Ferguson, världsmedborgare.
- Är ni månne på semester? - Nej.
Jag studerar det kapitalistiska systemets förfall.
Jaså, minsann?
Ni har ett bra exempel där - den unga Kagumi-arvtagerskan.
Den parasiten! Hon gör mig illamående.
I ett anständigt samhälle så...
Ni kan ha rätt. Hon har alldeles för stor makt.
- Monsieur. - Tackar.
- Linnet? Raring! - Farbror Andrew!
- En sån överraskning att du är här. - Det kom hastigt på.
- Jag är faktiskt på smekmånad. - På smekmånad?
Är detta den lycklige unge mannen?
Min amerikanske advokat Andrew Pennington - Simon Doyle.
- Angenämt. Slå er ner! - Bara en liten stund.
Men jag ska inte tränga mig på. Jag vet hur unga människor är.
Målet för allas blickar! Till och med en avmätt engelsman som ni stirrar.
- Hon är mycket vacker. - Och rik. Ni vet förstås vem hon är.
Förlåt, men jag har slagit vad med min dotter här-
- att ni är den franske snoken Hercules Porridge.
- Nej: den belgiske snoken Poirot. - Det var ju det jag sa, Rosalie.
Det finns bara en monsieur Poirot, han är omisskännlig.
- Liksom jag själv. - Salome Otterbourne, författarinna.
Otterb... Salom... naturligtvis! Enchanté.
- Vi är två kändisar på samma plats! - Tre, snarare.
Jag talade om snille, inte enbart pengar, monsieur.
Känner ni min vän överste Race? - Mme. Otterb... med dotter.
Var så goda och slå er ner, Madame och mademoiselle.
Ni arbetar nog på en ny bok med handlingen förlagd till Egypten?
Så hisnande skickligt av er att lista ut det, M. Porridge.
Jag ska insupa lokalfärg till mitt stora opus "Snö på sfinxens anlete".
"En frusen gåta blir till glödande kärlek"-
- "då den unga engelskan från Haslemere"-
- "smälter en grym ökenshejks barbariska hjärta."
M. Poirot är nog ingen idog läsare av romantiska böcker.
Visst är han det, som alla fransmän. De skyr inte skönt, mustigt sex.
Till skillnad från de flesta stora lånebibliotek.
Salome Otterbourne är bannlyst för sina sanningar om män och kvinnor.
- Men hon fortsätter ändå! - Sanningen, ja.
- Sanningen är så svår att berätta. - Tack, monsieur.
Ni kanske vill ta en tango med mig - mademoiselle?
Lite motion efter middagen. - Ursäkta mig.
- Dansar översten tango? - Illa, är jag rädd.
Jag lär er dansa med lidelse som i Spanien förr-
- då den var känd som La Chica och hade ett stänk av sensuell erotik.
Jackie! Kan du inte lämna oss i fred?
Servitören...
Monsieur Poirot!
Vad betalar Linnet er för att skrämma bort mig?
Jag går inte Mme Doyles ärenden. Jag säger detta i ren välmening.
Jaså? Och vad vill ni säga?
Att jag gör mig till åtlöje? Att jag är galen?
Jag säger: Begrav de döda.
Inte som egyptierna, som balsamerar kroppen för att göra själen odödlig.
Gör det slutgiltigt! Vänd det förflutna ryggen. Se enbart framåt.
Kom ihåg att tiden läker alla sår.
Tror ni att jag lider så har ni fel.
Jag njuter.
Att ni njuter är det värsta av allt, mademoiselle.
Det kvittar. Simon var min, han älskade mig.
Sen kom hon, och...
Det är bara en liten sak... men den är dödsbringande.
Och min far lärde upp mig till prickskytt.
Ibland vill jag sätta den här pistolen rakt mot hennes huvud-
-och sen lugnt och stilla trycka av.
Jag längtar mer och mer efter att få höra det ljudet.
Jag förstår hur ni känner det. Vi känner alla så ibland.
Men jag varnar er, mademoiselle:
Släpp inte in ondskan i ert hjärta. Den kommer att bosätta sig där.
Får inte kärleken bo där så duger ondskan lika bra.
Så... Så sorgligt, mademoiselle.
Hallå, mr P?
- Ska ni till hotellet? - Ja.
- Tror ni Linnet gillar presenten? - Det beror på.
- Röker hon? - Bara "Craven A".
- Har ni talat med Jackie än? - Ja, alldeles nyss.
- Hon får ta sitt förnuft tillfånga. - För henne är "förnuft" evig hämnd.
- Menar ni allvar? - Jag menar alltid allvar, mon ami.
Jag vet att Jackie är envis och förbaskat härsklysten.
- Ville hon härska över er? - Jag antar det.
Ja. Hon är hetsig och egensinnig.
- Hon vill vara herre på täppan. - Ja.
Och det kan man ju inte tillåta som karl, eller hur?
Då jag träffade Linnet var det...
Som månen efter soluppgången. Man ser den inte mer.
- Då existerade Jackie inte längre. - Vissa kvinnor har den kraften.
- Hur ska ni lösa ert dilemma? - Jag har en bra plan, helt vattentät.
Droska!
Till järnvägsstationen, snabbt! Vi ska med tåget till Alexandria.
Till järnvägsstationen!
Så snabbt ni kan!
Tack.
Där är hon!
Välkomna, välkomna!
Välkomna ombord på Karnak.
Jag heter mr Chowdhury och är värd på den här båten.
Er njutning och lycka är mitt enda mål och nöje.
Här har jag... Här har jag...
Ja, här har jag en lista på... namn och... och lyxhytter.
Jag gissar på era ansikten vem som är vem.
Ni är mrs och miss Otterbourne.
- Rätt? - Fel. Jag är mrs van Schuyler...
...och vill till min hytt omedelbart.
Bowers ska bo mitt emot på styrbordssidan.
Solgasset kan göra underverk på hennes gulbleka dubbelhaka.
Det ska bli, Madame.
Ni måste vara dr Bessner. En sådan elegant tysk mustasch!
Ni blir aldrig detektiv.
Mustaschen är elegant, men belgisk.
Mitt namn är Poirot, Hercules Poirot.
Åh, den berömde monsieur Poirot! Jag krälar i stoftet! Jag krälar.
Det vore nog enklare om vi sa våra namn och ni gav oss våra hytter.
Enklare? Ja!
Otvivelaktigt enklare. En sån lysande brist på komplikation!
Strax kommer sufraghi att föra er till era hytter.
Sufraghi! Sufra...
Aha, vi ger oss av! Jag föreslår att ni tar er en sista titt på staden.
Sufra... Sufraghi!
Vi klarade det! Vi har blivit av med henne.
Vad väntade du dig? Du är ett geni.
Inte illa av "Simple Simon", va?
Sagolikt, inte sant?
- Ni är flickan Ridgeway, inte sant? - Och ni är mrs van Schuyler.
- Vi bröt isen ändå. - Jag talar sällan med okända...
...men aldrig med okända smekmånadspar.
- Bra att ni bryter mot er regel. - Regler är till för att brytas.
Åtminstone mina, av mig.
- Åh, så vackra de är! - Tack.
Och häpnadsväckande, i fall man vet hur de blir till.
Ett litet sandkorn kommer in i ett ostron-
- och blir med tiden en värdefull pärla-
- som hänger om halsen på en vacker flicka som ni.
- Jag har aldrig tänkt på det så. - Det borde ni göra.
Ostronet dör nästan.
- Till hytten! Dags för massage. - Min sällskapsdam Bowers.
Hon gick 15 ronder mot Jack Dempsey. Han repade sig aldrig.
- Ursäkta... miss Ridgeway. - Mrs Doyle. Mrs Simon Doyle.
Förlåt miss Bowers. Hon är bara främmande för det äkta ståndet.
Jag såg er dregla över pärlorna. Ni skulle ge varenda tand för dem.
Trams! För att ni bär agg till fadern behöver ni inte vara ohyfsad.
"Agg"! Melhuish Ridgeway ruinerade min familj!
Var tacksam! Om han avstått hade ni missat nöjet att arbeta för mig.
Jag kunde mörda henne bara för det.
Te, Madame?
Salome Otterbourne. Jag måste byta några ord.
Det gör vi redan, via våra advokater.
Det är angående det som jag vill bönfalla er...
Eller vädja, om ni så vill.
Vi författare breder gärna ut texten väl mycket.
Och skriver ärekränkande saker.
Tråkigt att ni tolkade "Passion under persimonträdet" så.
Avsikten var att visa en ung flickas hjärta slå i takt med urtrumman.
Det jag skrev var faktiskt riktigt smickrande.
Det är knappast smickrande att liknas vid en nymfomanisk babian.
Våra advokater får avgöra lämpligt skadestånd för ert vulgära dravel!
- God eftermiddag! - Bracka!
Jag ska visa er vad "rykte" innebär!
- Ursäkta att jag stör... - Farbror Andrew!
Här är papperen som ska skrivas på.
Hyreskontrakt för Chryslerbyggnaden.
Upplåtelse av silvergruva, Baku Oil-överföring-
- och "Korn Krisps Chew-Chew"-sammanslagningen.
- Skriv under på sista sidan, kära du. - Men jag har inte läst det än!
Det behövs inte. Allt är klart, och jag har själv granskat det noga.
Jag läser allt innan jag skriver på. Far lärde mig det.
Han sa: "Lita inte ens på dina advokater."
Skojfriske Melhuish!
Jag har aldrig läst nåt juridiskt dokument, och tänker inte börja nu.
Säger ni det!
- Är det inte lite svagt av dig? - Jo. Du vill väl också ha en drink?
Kör till. Vi är ju på smekmånad.
Så där, ja.
Och så nästa.
Jag stör väl inte?
Jag är advokat och beundrar er affärsmässighet.
Er far hade rätt: Skriv aldrig under förrän ni läst.
- Ni instämmer säkert i det, sir? - Jo... visst.
Det brådskar inte.
Ursäkta mig...
- Hoppas jag inte kränkt honom. - Och om så vore, mr...?
- Överste Race. - Advokater kan handskas med sånt.
- Vill ni ta en drink med oss? - Gärna.
Och ni då, mr P? Det här måste ju firas.
Vi har lyckats skaka av oss Jackie.
Ja, det kan verka så... Mes félicitations.
Överste Race och jag sällar oss till er om en... stund.
Älskling...
Madame! Jag måste tala med er. Nu genast, det är viktigt.
Vi ses i baren.
Jag har fått telegram. Min fästman har förskjutit sin kvinna.
Han väntar på mig.
Ge mig pengarna ni lovade mig. Jag har tjänat er i fem år.
Kommer inte på fråga.
- Ni lovade mig! - Han är fortfarande gift, Louise.
Jag ber er! Jag behöver pengarna som hemgift.
- Jag har arbetat duktigt! - Fortsätt med det.
- Men ni kan inte förvägra mig det! - Tack, Louise.
Din kamel!
Hon gör dem alla till sina fiender.
- Hennes advokat ämnar lura henne. - Så det märkte ni, er gamle räv?
Jag visste att ni inte var här "sullymont pour les vacances".
Jag arbetar åt mrs Doyles engelska advokater.
- De misstänker att Pennington... - ...förskingrar hennes pengar.
Enligt testamentet får hon kontroll över pengarna när hon gift sig, så...
Han försökte få hennes underskrift på ett friande dokument.
Vem vet vad han tar sig till härnäst?
Vem vet vad någon av dem tar sig till?
"Inne i Karnaks stora tempel"-
- "går vi förbi piedestalerna till ett flertal små gumsar"-
- "var och en med en liten staty av Amenophis III framför sig."
Gumsar, ja! Liderliga, priapiska, brunstiga gumsar.
Så ädla de är med sina stolta flanker-
- vidgade näsborrar och oblygt krökta horn.
Ja, ja. Kom, fräulein.
Enligt Marx var religionen folkets opium. För er mor är det visst sex.
Ni borde lugna ner henne innan hon skadar nåt av djuren.
Ni kan se henne som en narr, men hon råkar vara min mor!
Hon gav mig allt när vi hade det bra, jag överger henne inte nu när...
- Nu när vad då? - Det var inget.
Förlåt. Jag menade varken att snoka eller att göra er upprörd.
Jag är inte så hemsk som jag ser ut. Jag lovar!
- Kan ni förolämpa henne? - Linnet Ridgeway är en parasit.
I en vettig värld hade hon blivit expedierad, som varnande exempel.
- Mr Ferguson... - Jim.
Är det sant att man inte kan kränka de döda?
- Jag förstår inte frågan. - Glöm det.
Titta, är det inte underbart! Det är helt ofattbart!
Konstnärstemperamentet tar sig märkliga uttryck, mr Pennington.
Sådant angår inte mig. Jag sysslar med fakta och siffror.
De gamla egyptierna likaså.
Storvisiren Ptahotep krossades till döds under tusen silverpjäser-
- för att han förskingrat sin herres rikedomar.
- Det menar ni inte! - Jo visst.
Gode Gud!
Är du oskadd, Linnet? Är du oskadd?
Så ja, ta det försiktigt. Upp med dig.
- Vad hände? - Stenen föll eller knuffades ner.
- För att döda mig? - Jackie!
Men hon är ju inte här!
- Nära ögat! - Kunde blivit en otäck olycka.
Olycka? Stenen som legat där i 4000 år faller då nån står där? Nej.
Inte exakt 4000 år.
- Dessa pelare byggdes 1788 f. Kr. - Vi instämmer. Ni har en patient.
- Så försumligt av mig! - Det är ingen fara med mig.
Gå tillbaka till båten och vila en stund.
Ja. Men bara några timmar, doktorn.
Jag måste se Abu Simbeltemplet i kväll.
Det är enastående!
Vet ni att den östligaste figuren är den berömda sjungande statyn?
- Då måste vi vara där i tid. Tack. - Vid solnedgången hörs den klaga.
- Han skrämmer mig. - Äsch, han är harmlös.
Gode Gud... Fantastiskt.
- Jag tycker de är skrämmande. - Nej, det är de inte.
- Tror du han sjunger en ton för mig? - Varför inte? Du är ju gudomlig.
Välkomna till templet Abu Simbel.
Fasaden är 26 meter lång.
Statyerna av Ramses II är 20 meter höga.
Försvinn!
Så ja, älskling. Låt henne inte förstöra allting!
- Så ni kunde inte begrava era döda. - Nej, jag kan inte hålla mig borta.
Inte trodde ni att Simons fint kunde lura mig?
Det smärtar mig att se er här, Mlle.
Ni ger er ut på en riskfylld resa på oroliga vatten-
- där olyckans strömmar kan drabba er.
- Varför säger ni så? - Så är det.
Ni klipper av de sista banden till tryggheten.
Ni kan ännu vända om ifall ni vill.
Man måste följa sin stjärna vartän den än leder.
- Om den så leder mot katastrof? - Om den så leder till helvetet.
Jag lämnade väskan i baren. Jag kommer strax.
Ser man på! Vi är ensamma, mein frau.
Jag har inte fått tillfälle att tala med er i enrum förut.
- Vad har vi att tala om? - Mitt rykte.
Ni driver det där institutet i Zürich.
Ni har sagt många otrevliga saker om mig till inflytelserika personer.
Jag säger att ni är en kvacksalvare, och en farlig sådan!
Min vän Myra Seligman lät er ge henne de där vidriga sprutorna.
Jag ordinerade urin från bältdjur. Ja!
Det hade tidigare gett goda resultat.
- Ni gjorde så Myra blev galen! - Detta tillåter jag inte!
Era oansvariga yttranden måste upphöra!
- Stäm mig då, om ni vågar. - Det är ju omöjligt.
En skandal innebär ruin för kliniken.
Då är det väl er begravning?
Vi får hoppas att det inte är er!
Vill ni ha kakaolikör, eller konjak? Servicen däruppe är så långsam.
Nein... danke...
- Vad är klockan? - Där är en klocka. Använd ögonen.
Sa aldrig er mor att när det gäller tjänstefolk-
- är det skillnad mellan vänlig excentricitet och ohövlighet?
- Mor var en dam. - Det gick inte i arv.
- Det är sängdags för er. - Jaha. Var är min stola?
Hade ni med er den? Jag har inte sett den.
Använd ögonen.
Monsieur Poirot!
Jag hoppas ni en dag kan berätta för mig om några av era fall.
- De... mustigare av dem. - De mustigare?
De blodigare.
- Quand vous voulez, Madame. - God natt, monsieur.
- Jag ber om ursäkt. - Mademoiselle.
- Ni ser mycket sömnig ut i kväll. - Ja, jag är extremt...
Jag förgås av sömn, Madame. Jag kan knappt hålla ögonen öppna.
Fy på er! Samma här. Kan ni vara god och eskortera mig till min hytt?
Det är den här vägen, som ni vet.
Jag antar att den ohyfsade unge mannen tänker försöka förföra dig.
Släpp inte till utan att åtminstone låtsas kämpa emot. Jakten är viktig!
Men mor, då!
Nej, den här vägen. Här finns ett trappsteg jag jämt snavar på.
Nej, det där är floden!
- Nilen är lite guppig i kväll. - Ja, här finns besvärande strömmar.
Här är vi. Nej, nej, här ska ni gå in.
- Bonsoir! - Bonsoir, Madame.
Hej.
- Har ni varit i land? - Ja, det är vackert i månskenet.
En riktig smekmånadsnatt.
Om prästdottern på natten blott dricker rent vatten-
-så slutar kalaset med gin.
En ruter.
- Simon! Vi väntar. - Förlåt.
Du ska bjuda.
Dubbelt.
Han var hennes man men ack han svek henne så
- Vill ni ha en? - Nej tack.
- Kan ni upprepa ert bud? - Förlåt.
Om en from expedit aldrig smakat på sprit-
- vänta blott tills hon hittar champagne! Skål.
Förlåt, älskling, jag tänkte mig inte för.
Trohet de svor till varandra...
- Trohet som... - De vinner tyvärr.
- Jag går och lägger mig. - Det är nog dags att knyta sig.
Godnatt, sov gott sug på din tummetott
- Kommer du, Simon? - Strax, jag ska bara städa upp lite.
- Det är sent, jag ska också gå. - Nej, sitt ner.
- Berätta om er själv. - Jag är Salome Otterbournes dotter.
Om frun till en rabbin aldrig smakat på vin så slutar det hela med scotch.
Fortsätt. Ni höll på att säga nåt om nåns dotter...
- Salome Otterbournes. - Salome fick nåns huvud avhugget.
Det borde hända med en annan jag känner.
Tycker du inte att du fått tillräckligt?
- Vad har du med det att göra? - Inget.
Är du rädd, Simon?
Rädd för att jag ska berätta mitt livs historia för den unga damen?
- Jag måste gå. - Vänta, det är en sorglig historia!
- Det går åt tre näsdukar. - För Guds skull, Jackie!
- Vad? - Gå nu. Sluta göra dig till åtlöje.
Simon säger att jag gör mig till åtlöje!
Simon säger: "Gå till sängs"!
Till sängs! Du äcklar mig!
- Gå till sängs! - Du får inte behandla mig så!
- Hör nu på, Jackie! - Jag dödar dig hellre!
Jackie...!
- Fort! Hjälp honom! - Jesus...
Jag hämtar dr Bessner.
Ta henne till hytten och få henne att lugna ner sig.
Den där kvinnan Bowers är väl sköterska?
Be henne titta till henne.
Följ med nu.
- Simon! - Se till att hon inte lämnas ensam.
Och hämta doktorn, fort!
Ligg ner.
Jag hämtar miss Bowers.
- Simon... Simon! - Ta det lugnt.
Rosalie hämtar hit miss Bowers. Hon tar hand om er.
- Sån tid det tog dig! - Hon hade lagt sig. Hon kommer.
- Hur mår hon? - Som en som skjutit sin före detta.
Hur kan du vara så hjärtlös?
Så ja. Miss Bowers kommer strax, allt kommer att ordna sig.
- Det är Doyle. En olycka hände... - Ja, miss Otterbourne har berättat.
En morfinspruta gör nog susen.
Det är mycket effektivt när mrs van Schuyler åbäkar sig.
Ferguson! Hämta den där barbaren till läkare åt Doyle.
Det här är illa. Ge mig en trasa till.
Benet har en fraktur och han har förlorat mycket blod.
Hjälp mig bära honom till min hytt, ja?
Är ni rädd för blod, som en ung mädchen? Seså, Ferguson.
Hjälp mig att få upp honom.
Jag stannar. Man vet aldrig hur de reagerar.
- Miss Bowers! Är hon lugn? - Ja, jag har gett henne morfin.
Jag lämnar henne inte.
Kom, unga dam. Ni blir till större hjälp än denne sjåpige Stutzer.
Öppna dörren.
Ni hämtar... en sval handduk att lägga på huvudet.
Det är bäst jag hämtar pistolen. Såna saker får inte ligga och skräpa.
- Jackie får inte vara ensam! - Det är hon inte, var inte orolig.
Åh, Gud... Alltihop är mitt fel.
Jag har behandlat henne så illa! Hon gjorde det för att hon var full.
Det här kommer att göra ont.
Är det säkert att ingen ska säga till er fru?
Jo... Jo, tack.
Nej, låt henne sova. Vi behöver inte oroa henne förrän i morgon.
Jag kan bara lappa ihop det. Det finns inget utgångshål.
Kulan ligger djupt därinne, det får vänta tills vi är i Wadi Halfa.
Rulla upp skjortärmen.
Tvätta av med det här.
Jag ska ordna med några spjälor och sätta på dem medan ni sover.
Tack, doktorn.
Var nu inte orolig. Allt kommer att bli bra.
Den är inte där.
- Was? - Pistolen! Den är inte där.
- Men vem kan ha tagit den? - Hoppas det inte har nån betydelse.
"Ibland vill jag rikta pistolen mot hennes huvud"-
- "och lugnt och stilla trycka av."
- Was? - Det var inget.
Fallet har lagts i mina händer. Vi är ansvariga tills vi nått Wadi Halfa.
- Vad kan ni säga om det här? - Hon blev skjuten med en liten kula.
22-kalibrig, tror jag. Och pistolen var nära huvudet.
Här ser man det... versengen.
Tala engelska!
- Jaså, ni menar det som har svetts? - Ja, det som har svetts.
Ursäkta mig...
Tiens, tiens, tiens!
- Vad tror ni om det där? - Jag tror det är enkelt.
Mme Doyle var döende, hon ville röja mördaren för oss.
Hon doppade fingret i blod.
Hon skrev "J" på väggen: "Jaqueline".
Ni pratar dumheter! Damen dog omedelbart.
Hon hann inte skriva med blod.
- Skämtar ni om det här? - Bara lite. Det är ganska smaklöst.
Men vi måste förklara varför det står "J" på väggen.
En sådan gest verkar barnsligt melodramatisk.
- Vad var klockan när hon dog? - Hon har varit död i minst 6 timmar.
- Inte mer än 8 timmar. - Mellan midnatt och 02.00.
Det är märkligt.
Det innebär att Mlle Jaqueline inte kan ha gjort det.
Ni sa själv att Madame Doyle lämnade salongen före 23.45-
- för att gå till sängs. Efter det sågs Jackie-
- antingen av Rosalie och Doyle eller av Ferguson och Bowers-
- som gav henne morfin och stannade hos henne hela natten.
Simon Doyle kan uteslutas p.g.a. benskadan.
- Han går inte långt med det såret. - Inte ett steg!
- Bra. Hoppas fler kan uteslutas. - Tyvärr inte, mon colonel.
Alla ombord visste varför Mlle Jacqueline hatade Mme Doyle.
Hon var given som syndabock.
Ni kan åtminstone inte misstänka mig!
Varför inte? Ni hade skäl att döda henne, det upptäckte jag i går.
Jaså, ni hörde oss? Men det var inget motiv.
- Jag kunde stämt henne! - Riskerat ruin?
- Mord är billigare. - Och säkrare, om man går fri.
- Jag kunde inte gjort det! - Jag håller inte med.
Då M. Doyle sköts kunde ni ha varit ute på däck-
-kanske för att ni inte kunde sova.
Ni kunde ha hört röster-
-tittat in och sett vad som hände.
- Gå till sängs! - Du får inte behandla mig så!
- Jag dödar dig hellre! - Jackie...
-och kommit ihåg var pistolen låg.
Då ni senare kallades från er hytt-
- kunde ni tagit pistolen då ni skötte om M. Doyle.
Sen, när allt var lugnt-
- kunde ni ha smugit er ut medan er patient sov-
- och gått till Mme Doyles hytt och skjutit henne.
Nej, jag kan inte utesluta er.
Det ni säger är übermässig!
Skändligt - ja! Ja.
Jag stannar inte här och blir förolämpad!
Är det nåt i nagellacket?
On n'attrappe pas les mouches avec le vinaigre.
Ett franskt ordspråk som det tar tid att förklara.
Låt oss förbereda oss för vår utredning av de betalande kunderna.
Hur lång tid förflöt...
...från det att ni och M. Bessner bar M. Doyle från salongen...
- ...tills ni sökte efter pistolen? - Ungefär tre-fyra minuter.
Ni stod utanför salongen vid skottlossningen.
Det hade varit fullt möjligt för er att se var pistolen var.
- Ja, fullt möjligt. - Och det hade varit möjligt för er...
...att ha väntat tills salongen var tom, att sedan ha tagit pistolen...
...och enbart låtsats inte ha hittat den!
Innan ni återvände till dr Bessner kunde ni ha dödat Mme Doyle!
Det kunde jag gjort, men jag gjorde det inte!
Och ni kunde ha tagit pistolen innan ni gick härifrån-
-när M. Ferguson hjälpte M. Doyle.
Jag hämtar miss Bowers.
På väg till miss Bowers-
- kunde ni gått med pistolen till Mme Doyles hytt och mördat henne!
Det hade bara tagit någon minut till.
Vakna! Miss Bowers!
- Vad? - Det har hänt en olycka!
Varför skulle nån av oss ta pistolen? Vi hade inget mordmotiv!
Hon var ju "en igel".
Hon var "en parasit på samhället som borde bli expedierad."
"Expedierad, som varnande exempel".
- Förbannade tjuvlyssnande fransos! - Tjuvlyssnande belgare, tack.
Och ni var angelägen om att rädda er mor från stora skadestånd.
- Hur kunde jag ha gjort det? - Jag ska besvara frågan ni ställde:
Det stämmer att man inte kan kränka de döda.
Ni är hemsk! Ni låtsas vara omtänksam men vill bara snärja oss!
Jag måste finna det som är dolt, mademoiselle: Sanningen.
Efter att ni gett Jaqueline morfinet rörde hon sig inte på hela natten?
Nerver, sprit och morfin i kombination kunde sänka Titanic.
- Så hon kunde inte begått mordet? - Nej, absolut inte.
Nej... men det kunde ni ha gjort.
- Jag?! - Just ni, mademoiselle.
Låt oss anta att ni stod på däck och såg skottlossningen-
-och alltså visste var pistolen låg.
Unga dam! Följ med mig.
Ni blir till större hjälp än denne Stutzer som är rädd för lite blod.
Medan M. Ferguson och Mlle Rosalie assisterade doktor Bessner-
- kunde ni obemärkt ha smugit hit och hämtat pistolen.
Det hade ni hunnit göra innan M. Ferguson kom och letade efter den.
Sen kunde ni sprungit till Mme Doyles hytt och skjutit henne.
Befängt!
- Varför skulle jag döda henne? - Hennes far var Melhuis Ridgeway.
Hans affärsmetoder ruinerade er far och dömde er att bli tjänarinna.
- Lappri! Vem har sagt det? - Ni själv, Mlle, för tre dagar sen.
- Hur vågar ni tjuvlyssna? - Vissa röster hörs långt.
Är det sant?
- Ja, det är det. - Voilà.
Varför mörda för något som hände för åratal sen?
Därför att dess följder gör er djupt förbittrad än i dag.
Jag övertygas tyvärr inte av era protester, Mlle.
Ni hade möjlighet, motiv, tillfälle-
-och sinnelag för att döda.
- Är ni färdig, monsieur? - Tills vidare.
- Var beredd att svara på fler frågor. - Det tänker jag då rakt inte göra!
Monsieur Poirot!
Är det sant, det där om Linnet?
Det är alldeles sant.
Jag dödade henne inte! Jag vet att ni tror det, men det är fel!
Vi vet att ni inte dödade Mme Doyle. Det har vi bevis för.
- Men hur är det med Simon? - Doktorn är nöjd med hans tillstånd.
Jag var galen i går, jag kunde dödat honom.
- Tror ni han nånsin förlåter mig? - Säkerligen.
Män verkar minst attraherade av kvinnor som behandlar dem väl.
Miss Bowers! Följ miss Jaqueline till hytten och titta till henne.
- Ni ska få besöka mr Doyle senare. - Tack!
Ni och jag bör besöka honom först. Han är säkert vaken nu.
Bonne idée.
Det som förbryll...
...förbryllar mig mest är pistolen.
- Varför är den borta? - Hur så? Mordvapen saknas ofta.
- När en oskyldig ska sättas dit? - Nej.
Varför besvärade sig mördaren med att skriva "J" på väggen med blod-
-och sen gömma pistolen?
De har hittat något!
En sak är säker: Mme Doyle blev inte mördad av en fisk.
- Är allt väl med er? - Ja, tack. Jag måtte ha svimmat.
- Försök äta lite lunch. - Nej tack, jag kan inte.
- Ni kan inte? Tillåter ni...? - Var så god, ta alltihop.
Jag kan bara inte fatta det...
- Linnet är död. - Det är ett hårt slag.
Det ser förstås mörkt ut för Jackie...
Men hon skulle inte inte begå ett kallblodigt mord.
- Vi vet att det inte var Mlle Jackie. - Tack gode Gud för det.
- Har ni nån aning om vem det var? - Det kan ha varit vem som helst.
Senast i går sa hon...
- ...att alla här var hennes fiender. - Hon hade sannolikt rätt i det.
Monsieur...
Oh, pardon...
- Jag ville se om ni mådde bra. - Någorlunda, tack.
Ni fann kroppen, ni bör kunna sprida ljus över fallet.
Pardon... Anklagar ni mig, en respektabel flicka?
- Jag svär vid min mors grav... - Allons!
Inga påhitt, ni måste tala sanning. Sätt er ner.
Ni får inte tvivla på mig.
Alla tyckte om stackars Mme Doyle.
Hon var så ung, så skön, ingen ville döda henne.
- Louise! Inga lögner, tack. - Tala ett språk som vi alla förstår!
- Hon sa att alla gillade Mme Doyle. - Det var åtminstone en ny vinkling.
Nå, när såg ni senast mrs Doyle i livet?
I går kväll, monsieur. Jag hjälpte henne att gå till sängs.
- Vart gick ni sen? - Till min hytt, förstås.
Ni märkte inget som kan hjälpa oss?
Nej, min hytt låg på andra sidan båten.
Om jag inte kunnat sova...
Om jag stannat på däck-
- hade jag kanske sett mördaren gå in eller ut ur madames hytt. Men...
Jag ber er, ni förstår hur det är. Vad kan jag säga?
Ingen anklagar dig för nåt.
- Lugn, Louise, jag tar hand om dig. - Ni är god.
Men...
...om ni inte hade gått direkt till er hytt från Mme Doyle...
...hade ni haft tid att bevittna hur mr Doyle blev skjuten i salongen.
Ni kunde ha sett allt...
...och då kusten var klar tagit pistolen...
...återvänt...
- ...och skjutit Mme Doyle. - Ni gör mig orätt!
Varför skulle jag göra något så ondskefullt?
Jag vet allt om er och er kärleksaffär-
-och Mme Doyles invändningar.
Jag hade inga pengar, inga referenser, jag måste stanna.
- Och ni hatade henne för det. - Men jag dödade henne inte!
En sista fråga, Louise: Var är Mme Doyles pärlor?
Hennes pärlor? Hon bar dem i går kväll.
- Hon la dem på nattygsbordet. - Låg de där i morse?
Mon Dieu, jag såg inte ens efter!
Jag gick till sängen och såg Madame.
Jag skrek och sprang ut.
Ni tittade inte ens!
Men jag, Hercules Poirot, har ögon som märker allt.
Pärlorna låg inte på nattygsbordet.
De var borta, försvunna...
...disparues.
- Vi måste hitta pistolen. - Och pärlorna.
Det blir nog inte svårt.
Oh, la la. Qu'il fait chaud!
- Det är hett. Dags att byta skjorta. - Vi tar paus och fräschar upp oss.
- Och vilar de små grå cellerna. - Vi ses om fem minuter.
Jag måste... tacka er för en räddning i grevens tid.
Jag hörde ert S.O.S.
- Tror ni den lagts dit? - Ja.
Men det krävs mer än en orm för att hejda Hercule Poirots utredning.
Hur går snokandet? Med skicklighet och diskretion?
- Ingen att sätta handgreppen på? - Inte än.
Det ligger en död kobra därborta.
Se vänligen till att den försvinner. - Kom, Race.
En kobra! Jösses!
Aldrig har jag sett en sådan reptil i en förstaklasshytt. Aldrig!
- Är näste man skurken Pennington? - Han är en farlig...
M. Poirot, antar jag?
Excusez-nous, Madame.
- Tillåter ni att vi gör er sällskap? - Naturligtvis.
- Nå? - Er hytt ligger bredvid Mme Doyles.
- Hörde ni något underligt i natt? - Definitivt.
Min sömn är mycket lätt.
Jag väcktes av ett smällande ljud.
- Ett smällande ljud? - Som när champagne korkas upp.
En oansenlig champagne, ingen fin årgång.
Såna har ett mycket diskretare ljud.
- Kan det ha varit en pistol? - Mycket möjligt.
Men ni inser säkert att jag har minimal kunskap om eldvapen.
Vi har hittat den!
Toppen, toppen!
Det här slår kamelens puckel! Inte tu tal om det!
Mina herrar!
- Vi har hittat det ni letat efter. - Tack, mr Chowdhury.
Det är utan tvekan mademoiselle Jackies pistol.
En ny Derringer .22, fyrskotts.
Två kulor avfyrade.
- En mans näsduk som ser blodig ut. - Och ett marmoraskfat som sänke.
- Och min stola. - Är den här er, Madame?
Jag saknade den i går kväll i salongen.
Det virades runt vapnet för att dämpa skottet.
Så fräckt! Den stolan fick jag i Rumänien av själve kronprins Karl.
Folk har ingen respekt för andras egendom.
Inte heller för andras smycken.
- Vad syftar ni på, månne? - På Potsdampärlorna, Madame.
De tillhörde Mme Doyle och har blivit bortförda.
- Bortförda? - Dérobées, stulna...
Norpade.
Varför ser ni på mig på det där alltför bekanta kontinentala sättet?
Vad har pärlorna med mig att göra?
Jag är den elake lille tjuvlyssnaren, Madame.
Jag hörde att ni kunde ge "varenda tand" för att få äga dem.
- Den där förbannade Bowers! - Jag tror ni är smyckefixerad.
Att ni åtrådde Mme Doyles pärlor.
Ni ville ha dem även om det innebar stöld...
...eller mord.
Ni förnekar det inte!
Jag kan se er stå ute på däck i går kväll-
- och vänta på att Mme Doyle skulle gå till sängs.
Ni ser skottlossningen i salongen.
- Jag dödar dig hellre! - Jackie!
När rummet är tomt tar ni pistolen.
Ni går till Mme Doyles hytt, viss om att hennes make inte är där.
Ni skjuter henne och tar sedan pärlorna från hennes nattygsbord.
Ta tillbaka det, annars anklagar jag er för förtal, med största nit!
Det går inte upp mot mitt nit då jag genomsöker båten-
- och er hytt, för att hitta pärlorna. God eftermiddag.
- Vidrige franske uppkomling! - Belgiske uppkomling, Madame.
Måste ni vara så hård mot henne? Ni anklagar ju alla!
Tror ni inte gamla damer begår mord?
Hon har säkert pärlorna - men dödade hon för dem?
- Monsieur Chowdhury! - Ja?
- Vi avgår genast. - Jag har gett order.
Maskinisten håller på att få upp ångan.
- Varför denna brådska? - Jag känner ondskans närvaro.
- Vi måste skynda till Wadi Halfa. - Jag låser in de här.
Vi måste börja leta efter pärlorna.
Det var den sista av manskapets hytter. Har hon hivat dem överbord?
- Vi har inte sökt i Penningtons hytt. - Det gör vi nu.
- Ohoj där! Så vår resa fortsätter! - God eftermiddag, Madame.
Gör mig sällskap!
Denne lille man har just blandat en fantastisk drink av inhemska frukter.
Den heter Golden Sebek efter guden i den forntida staden Krokodilopolis.
Ibland tar jag hår från hunden men aldrig fjäll från krokodilen.
Hur går er utredning av denna tragiska affär, M. Porridge?
Normalt, Madame, som man brukar säga.
Le crime passionnel, den primitiva driften att döda-
-så nära knuten till sexdriften...
Jag ömkar den stackars halvgalna Jackie, hennes känslor i uppror-
- hennes heta blod i svallning inför hämnden på sin rival.
Ja, men det kunde ha varit någon annan med ett minst lika gott motiv.
Jaså. Vem då?
- Ni, Mme Otterbourne. - Vad talar ni om?
Ni vet att man inte kan kränka de döda.
Nu slipper ni betala stora skadestånd till henne.
- Men man dödar knappast för det. - Gör man inte?
En till Golden... vad det nu hette.
Vet ni, mrs Otterbourne...
Det är er jag ser titta in i salongen genom fönstren-
- på "den stackars halvgalna" Jacqueline som skjuter M. Doyle.
- Och sedan, då alla har gått-
- springa in efter pistolen och slinka iväg och döda Mme Doyle.
Min värld består av kärlek, passion och romantik, inte sjabbiga mord.
- Lämna mig i fred nu. - Vi beklagar djupt om vi stört er.
Livet är så grymt. Man måste ha mod för att uthärda smädelserna i livet.
Bartender! Den här krokodilen har förlorat sin "krok".
Hemsk kvinna. Varför skjuter ingen henne?
Kanske att bibliotekens låntagare går samman och lejer en mördare.
Så Mme van Schuyler är dåraktig nog att driva med Hercules Poirot.
Ni har inga bevis för att hon stulit dem.
Att pärlorna återlämnats innebär inte-
- att hon inte begick mord då hon stal dem.
Pennington?
Vi måste hitta dokumentet han ville få Mme Doyle att underteckna.
- Vad är det här? - Poirot...
Oj! Så Mlle Jackie var inte den enda som hade vapen med sig.
Men Linnet Doyle blev inte skjuten med nåt av den här storleken.
Oh, la la, quelle pagaille!
Du ser bättre. Vad står det?
- Vad i helvete händer här? - Vi går igenom era privata papper.
Vad?!
I Paris kanske det är brukligt men vi är inte i Paris nu!
- Bryssel, i... - Det må vara Borneo!
Ni har ingen rätt att vistas i min hytt!
Jo. I väntan på polisen har rederiet gett oss i uppdrag att utreda mordet.
- Mina papper hör inte till saken! - Tvärtom.
De bevisar att ni trots Mme Doyles giftermål vill ha makt över pengarna.
- Än sen? Det är inte lagstridigt. - Bedrägeri är lagstridigt.
- De jag arbetar åt ogillar sådant. - Vilka är det?
Mrs Doyles engelska advokater.
Vi är inte nöjda med hur ni skött hennes affärer.
- Dra åt helvete. De är i ordning! - Om det vore så väl.
Ni kom hit för att få hennes underskrift på denna fullmakt.
Ni misslyckades, så ni for till Amontemplet-
- och klättrade upp till toppen av den höga pelaren.
Där rubbade ni en sten som föll-
- och med nöd och näppe undgick att döda henne.
Det sätter ni inte dit mig för! Ut, ni pratar bara skit!
Ni kanske får höra lite mer sådant "skitprat" från en åklagares läppar.
Den här är visst er.
Belgien.
Låt oss klä om till middagen.
- J'ai faim. - Har ni en kvinna?!
Femme är kvinna. J'ai faim, jag är hungrig.
Jag måste tala med den lilla.
Vi ses vid bordet. Var vänlig och beställ les morilles åt mig.
Les morilles...? Jaha - muräna.
Hur står det till, ma petite?
Det är illa, M. Poirot. Jag skäms så.
- Hans fru är död, och... - Nu är han tillgänglig för er igen.
Gör jag fel i att önska honom tillbaka?
Jag älskar honom och han behöver mig nu.
M. Poirot... Kan ni se till att jag får träffa honom?
- Bara i fem minuter. - Varför inte.
Om han vill det och doktorn inte har nåt emot det.
Jag ska höra mig för.
Utmärkt! Temperaturen har gått ner.
Jag har inga invändningar bara besöket blir kort.
- Högst fünf Minuten, ja? - Merci, docteur.
- Mlle Jackie! Ni får träffa honom nu. - Åh, tack!
- Hej, Jackie. - Simon...
- Jag beklagar det där med Linnet... - Tack.
Jag dödade henne inte, jag svär.
Du behöver inte säga det. Jag vet.
- Förlåt mig, snälla du...! - Jackie!
Jag var galen i går kväll, jag kunde dödat dig!
Med en sån futtig ärtbössa!
- K... Kommer du att kunna gå igen? - Var inte fånig.
När vi kommer till Wadi Halfa tar de ut eländet och jag blir frisk.
Just det, ja...
Kom ihåg: Fünf Minuten, ja?
- Jag är så ledsen, Simon! - Du har inget att be om ursäkt för.
Qu'est-ce que c'est que ça?
- Jag bad om morilles! - Vad är det, då?
- Svamp! - Förlåt, jag trodde ni sa muräna.
De har gjort sitt bästa. Och ni får nytt vin.
- Varför det? - Det från i går såg mögligt ut.
- Där fanns en massa småpartiklar. - Sådant är normalt i ypperligt vin!
- Vill ni ha lite? - Nej, jag håller mig till whisky.
Ni dricker alltid whisky... Vin.
Så besynnerligt... Naturligtvis.
Tillåter ni?
Som jag ser det kunde alla ha gjort det, och alla hade anledning.
- Det är otroligt. - Absolument.
God afton.
God afton, Madame. Var så god.
K... kom fort! Fort!
- Hämta dr Bessner! - Ja, sir.
Ser ni vad det här är?
Det ser ut som en bit av en tusenfrancsedel.
Det var nog utpressning. Hon måtte vetat nåt om Linnet Doyles mördare.
Vilka idioter vi har varit.
Nom d'agneau!
Vad var det hon sa i eftermiddags?
"Om jag inte kunnat sova..."
"Om jag stannat på däck..."
"...hade jag kanske sett mördaren gå in eller ut ur Mme Doyles hytt."
Men det var just det som hände, och hennes girighet blev hennes död!
Vi vet fortfarande inte vem som dödade kvinnorna.
Det stämmer inte.
Vi två har sprungit i fel riktning.
Vi vet nästan allt som finns att veta...
Det är bara det att det vi vet verkar... verkar otroligt.
Omöjligt.
Mord... Mord!
Mord hela tiden!
Hon har varit död i högst en timme.
Halsen har blivit uppskuren...
...med en mycket tunn kniv.
En sån här!
Mycket intressant. Är det säkert att ingen av era saknas?
Was?
Så nu tror ni att jag har dödat denna miserabla lilla femme de chambre?
Vad har jag med de lägre klassernas smutsiga affärer att göra?
Det är välkänt att de inte har neuroser, bara djuriska passioner.
- För kroppen till kylrummet. - Ja, sir.
Så ni tror ni vet? För min del är jag osäker.
Dr Bessner har berättat om jungfrun.
Jag måste tala med er och mr Doyle genast.
- Gå inte dit, dr Bessner är arg. - Jag vet, min bäste herre.
Men lite surhet hejdar inte mig. Ni förstår, jag vet...
Mr Doyle! Jag vet vem som mördade Louise Bourget.
- Vet ni vem som mördade Louise?! - Lugn! Skrik inte.
Ni får inte vara här, min patient vilar.
Jo, det är ytterst viktigt. - Jag vet nämligen allt!
Knuffa mig inte mit der Ellbogen!
Jag, Salome Otterbourne, har lyckats där veka män sviktat.
- Jag är bättre än Hercules Porridge! - Lugna ner er, mrs Otterbourne!
Berätta nu allt ända från början.
- Jag talar inte inför honom! - Tala inte alls!
Heraus! Han får feber av allt ståhej.
Febern går upp om vi inte hör vad hon har att säga.
- Det gäller min frus mördare! - Som ni vill, då.
Ni får stanna i tre minuter.
Och ni ska tala lågmält.
Förhatlig liten man.
Så ni har bevis för vem som dödade mrs Doyle?
Det har ni rätt i.
Ni inser väl att den som dödade Louise också dödade Linnet Doyle?
Det är mycket möjligt.
Jag såg vem som dödade Louise Bourget, med mina egna ögon.
Fortsätt, Madame.
Jag stod i aktern med en i besättningen.
Han visade mig en märklig syn:
En buffel och en kamel som okats ihop och plöjde jorden.
- Det här såg ni i månskenet, förstås? - Ja, det gjorde jag.
Jag har förunderligt god syn. Nåväl - jag lämnade honom.
Plötsligt, då jag gick runt hörnet, hörde jag ett skrik.
Det kom från Louise Bourgets hytt.
Hyttdörren öppnades-
-och då såg jag att det var...
Penningtons.
Jag hörde en smäll. Vad har hänt?
Mrs Otterbourne har blivit skjuten.
Mr Pennington! Det här är väl er pistol?
Vem som helst kan ha tagit den, alla visste om den.
Jag har sagt att jag jämt reser med pistol.
Morden måste upphöra.
Jag har tyvärr dragit ut på det för länge. Alla samlas i salongen-
-då allt kommer att avslöjas.
Om... trettio minuter?
Jag kan inte fatta det! Mamma är död...
- Varför? - Hon måtte fått reda på något.
Gode Gud! Den stackars raringen.
Jag älskade henne, trots allt.
Och nu är hon borta. Jag kan inte förstå det.
- Plötsligt är jag... - Alldeles ensam?
Nej, det är du inte. Jag ska ta hand om dig.
Åh, Jim...
- Stackars mor. - Du hade aldrig sluppit ifrån henne.
Inte medan hon levde.
Madame, mesdemoiselles, messieurs: Spelet är slut.
Jag vet nu, utan skuggan av ett tvivel-
- vem som mördade Mme Doyle, Louise och Mme Otterbourne.
Först utgick jag dumt nog från en förutfattad idé-
- att det funnits ett vittne till när Mlle Jackie sköt Simon Doyle-
-att den personen tagit pistolen-
-när alla lämnat salongen-
- och använt den för att döda Mme Doyle och sätta dit Mlle Jackie.
Det var ju bevars ingen brist på misstänkta i er skara.
Hon kunde dödats av någon som ville tysta henne-
-av någon vars far ruinerats av hennes far-
-av någon som var besatt av tanken på stöld-
- av någon som hatade folk som ärvt såna förmögenheter-
- av någon som desperat försökte rädda sin mor från ekonomisk ruin-
- av någon som inte ville avslöjas som en bedräglig förvaltare-
- eller av någon som helt enkelt tog miste på offrets identitet.
Och sen... mindes jag något mycket viktigt.
Under mordnatten sov jag tungt, inte lätt som jag brukar.
Varför? Därför att mitt vin hade blivit förgiftat-
- av någon som inte önskade min närvaro under nattens händelser.
Det gick lätt - flaskan stod öppnad på bordet.
Ni, överste, returnerade t.o.m. flaskan för att vinet var "mögligt".
Detta tyder på att någon planerat det hela i förväg.
Det innebär att i går, före middagen halv åtta-
- hade någon redan beslutat att begå brottet.
Sen tänkte jag på en märklig detalj:
Om avsikten var att peka ut Mlle Jackie-
- varför togs pistolen då bort från Mme Doyles hytt? Sen förstod jag.
Mördaren avlägsnade pistolen för att han - eller hon -
-var tvungen till det.
Och inte bara det... - Doktor Bessner!
- Ni undersökte Mme Doyles kropp. - Ja.
Det fanns ju brännmärken runt såret.
Pistolen hade alltså avfyrats mycket nära hennes huvud.
Det är riktigt.
Men när vi drog upp pistolen var den inlindad i den här brokadstolan-
- och hade tydligen avfyrats genom den för att dämpa ljudet av skottet.
Doktor Bessner! Om den avfyrats genom stolan-
- hade det inte funnits brännmärken på Mme Doyles tinning.
Så det skott som dödade Mme Doyle kan inte ha avfyrats genom stolan.
Var det kanske det andra, det Mlle Jacqueline sköt mot Simon Doyle?
Jackie!
Men vi har ett vittne. Vi vet att det inte var så.
Alltså avfyrades ett tredje skott.
Ett som vi inte vet någonting om.
Men det var endast två kulor som saknades i pistolen.
Nästa förbryllande omständighet kom i dagen i Mme Doyles hytt.
Där fanns två flaskor nagellack.
På en stod det "Rosa", men de droppar som fanns kvar-
-var inte rosa utan klarröda.
I stället för den vanliga doften luktade det vinäger.
Mes amis - det var rött bläck-
- vilket skapade ett ofrånkomligt samband med denna näsduk-
- som vi fann ihop med pistolen inlindad i stolan.
Bläck sköljs lätt bort från linne och lämnar en blekrosa fläck.
Sen hände något-
-som förde saken bortom allt tvivel:
Louise Bourget blev dödad därför att hon pressade mördaren på pengar.
Vi vet det inte bara därför att vi hittade en bit av en sedel-
- som satt fast mellan hennes döda fingrar-
- utan också på grund av några ganska märkliga ord hon sa i morse.
Om jag inte kunnat sova...
"Om jag inte kunnat sova..."
"Om jag stannat på däck kanske jag hade sett mördaren"-
- "gå in eller ut ur madames hytt."
Exakt vad talade det om för oss?
Exakt vad talade hon om för oss... I och med det?
Men hon hade stannat på däck, hon såg mördaren!
Ja, men ni missar ändå poängen.
Varför sa hon det till oss?
- Som en antydan. - Naturligtvis - men varför till oss?
Hon vet vem mördaren är. Hon kan berätta det för oss-
- eller hålla tyst och sedan kräva pengar av vederbörande.
Hon gör ingetdera. Hon använder konditionalis: "Om jag hade..."
Det betyder att hon antyder något - till mördaren.
Han var med andra ord närvarande vi det tillfället.
Men förutom ni och jag var det endast en person till närvarande!
Just det - Simon Doyle.
Vad?!
Ja! Doktorn vakade ständigt över er, hon fick tala när hon hade chansen.
- Var inte så förbaskat löjlig. - Det är jag inte. Jag minns ert svar:
"Jag tar hand om dig. Ingen anklagar dig för nåt."
Det var den försäkran hon ville ha, och den fick hon.
Mr P! Den här gången har ni verkligen gjort bort er.
Vittnen kan intyga att jag inte dödat Linnet.
Jag vet det.
Men ni dödade henne, och Louise Bourget såg er.
Nonsens! Herr Doyle kunde inte förflytta sig med ett brutet ben!
Det kan jag intyga inför vilken domstol som helst.
Då skulle jag säga att ert vittnesmål är irrelevant.
- Irrelevant? - Unanwendbar.
"Unanwendbar"?
Jag?!
Jag har vittnat i några av seklets mest komplexa psykologiska fall!
Mina ord räddade Strutzrumple-
- tårtmördaren - från avrättning!
- Och... - Ert vittnesmål är irrelevant...
...då ni tog er an mr Doyle fem minuter efter att han skjutits.
Han kunde inte ha rört sig under de minuterna!
Inte om han hade blivit skjuten. Men hade han det?
Tänk på vad som iakttagits.
Mlle Rosalie såg Jackie trycka av.
Hon såg Doyle falla, gick för att hämta hjälp-
- och sprang på mr Ferguson som hört skottet.
Han såg Doyle trycka en rödfläckad näsduk mot benet.
Han antog förstås att Doyle blivit skjuten, men antagandet var fel.
Kulan hade hamnat någon annanstans.
Vad händer nu?
Doyle insisterar på att Jackie förs till hytten och inte lämnas ensam.
Jackie hjälps till sin hytt av Mlle Rosalie och M. Ferguson.
Sen går Mlle Rosalie iväg för att hämta miss Bowers.
Sålunda förläggs aktiviteten till båtens styrbordssida.
Doyle behöver bara två minuter. Han tar av sig skorna-
- tar pistolen under soffan dit Jackie slängt den-
-så att den skulle glömmas.
Han springer som en hare över babords däck.
Sen går han in i sin frus hytt.
Doyle tar Mme van Schuylers stola som han gömt-
- lindar in pistolen i den för att motverka oväsen och brännmärken-
- och skjuter en kula in i sitt eget ben.
Han avlägsnar en av de använda patronerna och kastar bort den.
Han sätter i en ny: Hittas pistolen verkar det-
-som om bara två kulor avfyrats.
Han slår in pistolen i stolan ihop med näsduken-
- och ett marmoraskfat som tjänar som sänke-
-och kastar hela knytet i Nilen.
Han lutar sig tillbaka och pressar en ny näsduk mot benet-
-den här gången i äkta vånda.
- Extraordinaire, n'est-ce pas? - Omöjligt!
- Jag tror det knappt! - Det är helt omöjligt.
Varför omöjligt? Ni hörde ju tyst springande fötter.
Varför skulle någon springa?
- Men att hinna det på en ingivelse?! - Ingen ingivelse - det var planerat.
- Av Doyle? - Nej, han utförde det bara.
Det planerades av medbrottslingen, Mlle Jaqueline de Bellefort.
Ni måtte vara galen!
Nej, jag är inte galen. Så ligger det till.
Vem gav Doyle hans alibi? Ni, genom att avfyra det där skottet.
Och vem gav er ert alibi? Jo, Doyle-
- som bad att någon skulle vara hos er hela natten.
- Det är inte sant, det är det inte! - Jo, det är lönlöst att förneka det.
Ni och Doyle var ett kärlekspar. Ni är det fortfarande.
Simon skulle döda frun, ärva pengarna-
- och efter en tid gifta sig med sin gamla kärlek.
Det var en mästerlig idé:
Er förföljelse av Mme Doyle, Simons låtsade raseri-
-ert val av Mlle Rosalie som vittne.
Allt detta nådde sin kulmen i skottlossningen och hysterin.
Enda risken ni tog var att Simons skada måste bli invalidiserande-
-samt, ursäkta mig, en dumt tilltag-
- nämligen att skriva "J" på hyttens vägg.
Så melodramatiskt att det endast kunde rentvå er.
Och vem skulle vilja göra det, om inte... en medbrottsling.
Men sedan började planen gå på tok - inte sant?
Louise Bourget har varit vaksam.
Hon ser Doyle rusa in i sin frus hytt.
Hon hör skottet och ser honom återvända till salongen.
Hon köpslår girigt om sin tystnad vilket blir hennes dödsdom.
Herr Doyle kunde inte mördat henne, han kunde inte gå.
- Jag kan svära på det. - Riktigt.
Hon blev dödad av Mlle Jackie.
- Nej! - Jo. Det är inget tvivel om saken.
Före middagen bad hon att få träffa M. Doyle.
Dumt nog tillät jag det och sammanförde dem-
- den ena till synes skamsen och den andra tröstande.
- Jag är så ledsen, Simon! - Såja.
Men så snart vi gått blev det nog en annan samtalston.
- Vi har snart nått målet. - Så tusan, heller!
Louise vet om det, hon såg mig. Hon försöker pressa oss på pengar.
Jag måste tysta henne.
- Kan vi inte betala henne? - Livet ut?
Är du säker, Jackie...?
- Ge mig pengar. - Varför?
- Det invaggar henne i säkerhet. Nå? - I min kavaj, i garderoben.
- Jag älskar dig. - Jag vet.
- Är vi från vettet? - Vet inte, men vi kan inte sluta nu.
Jackie!
Önska mig lycka till.
I brådskan lämnar hon till sin olycka kvar en bit av en sedel-
-i den dödas hand.
Än mer oturligt är att Mme Otterbourne ser henne gå ur hytten.
Hon vet inte det, hon går tillbaka med skalpellen till Bessners hytt.
Hon byter om till middagen-
- och lite rödblommig och andfådd skyndar hon in i matsalen.
När Mme Otterbourne hör dr Bessner tala om mordet på Louise Bourget-
- inser hon plötsligt att hon sett mördaren lämna brottsplatsen.
- Vet ni vem som dödade Louise?! - Lugn, skrik inte.
Ut, Frau Otterbourne!
Det verkade underligt att Doyle skrek så högt åt Mme Otterbourne.
Han skrek förstås en varning till Jackie i hytten bredvid.
Lugna ner er, mrs Otterbourne!
Berätta nu allt från början.
Varför bad han henne att berätta allt?
För att ge Jackie tid att agera, vilket hon gjorde.
Det gäller min frus mördare!
Mr Pennington?
Hon sa att fadern skolat henne till prickskytt.
Det var inte tomt skryt.
Hon slängde vapnet och rusade in i sin hytt.
Det var mycket riskabelt, men det var hennes enda chans.
Voilà, mes amis - det är allt.
Gratulerar, mr P, till en synnerligen lustig teori.
Det är mer än en teori.
Beklagansvärt nog är det sanning.
Vad hände då med den första kulan?
- Den som Jackie sköt mot mig? - Bra fråga.
Ser alla detta bord? Det finns ett färskt kulhål där.
Ni hade förstås tid att ta bort kulan och slänga den i Nilen.
- Trams! - Inte, heller.
Vi har bevis för att alla tre kulorna kom från Mlle:s pistol.
Men vad har ni för bevis för att Simon avfyrade de två andra?
Just det! Ni har inga bevis. Ni har inga bevis överhuvudtaget.
- Det kommer. Ni slipper inte undan. - Inte?
Ni övertygar inte en jury utan bevis.
Och varifrån ska ni få det, mr P?
- Från Linnet? - Åh nej, inte från Linnet.
- Från er. - Från mig? Vad menar ni?
- Det är bluff, Simon. - Långt därifrån.
Det finns ett test som ger avgörande bevis i alla domstolar.
Det kallas moulagetest.
- Moulagetest? - Ja.
När man avfyrar en pistol kommer små krutpartiklar in i skinnet.
De kan avlägsnas med ett tunt lager av vax.
Det är det som är moulagetest.
- Kan ni utföra det, överste? - Närhelst ni önskar.
Jag utgår från att ni underkastar er detta test?
Det är smärtfritt, det blir bara lite... varmt.
Åh, Jackie, vad k...
Vad kan vi göra?
Ingenting.
Det är slut.
Ta det inte för hårt, monsieur. Beträffande mig, alltså.
- Ni beklagar det, inte sant? - Ja.
Fördöm inte Simon, han har aldrig haft pengar-
- och Linnet... bländade honom med sin förmögenhet.
Simon - minns du vad du sa?
"I en roman hade jag gift mig med Linnet och ärvt henne efter ett år."
Då såg jag hur han fick idén.
Jag var livrädd, han skulle säkert göra nåt absurt.
Han tänkte lägga en kobra i hennes säng.
Ni fick annan användning för den ormen, mademoiselle.
Jag är glad att den inte dödade er.
Det är säkert.
Så...
...ni förstår...
...att jag måste hjälpa honom.
Jag har alltid behövt hjälpa honom.
Jackie, jag älskar dig.
Jag älskar dig.
Stopp!
Monsieur Poirot.
Quelle tragédie.
En oerhört skicklig utredning.
Jag kunde inte ha utfört det där moulagetestet. Jag har inget vax.
Ni förvånar mig, mon colonel, ni förvånar mig i högsta grad.
Adjö, M. Poirot.
Ni får berätta om era fall en annan gång.
Quel dommage! Jag ville berätta-
- om min märkliga upplevelse nyligen på Orientexpressen.
Kom, Bowers, nu går vi. - Det här stället börjar likna ett bårhus.
Tack och lov hamnar ni snart på ett, er gamla fossil!
Seså, Bowers. Ni behöver en svalkande semester.
Jag hade tänkt mig en resa genom Gobiöknen.
M. Poirot! Ni blir den förste som får veta att vi förlovat oss.
Mes félicitations! - Monsieur!
Gratulerar, och lycka till.
Adjö, M. Poirot. - Överste Race.
Mes petits! Ett gott råd:
Som man säger i Amerika: Ta det lugnt.
Vi ska försöka.
- Vad tänker ni på? - Moliere.
"La grande ambition des femmes est d'inspirer l'amour."
Tala något känt språk.
"Kvinnors stora ambition är att väcka kärlek."